-Pust, pust, pust. -Jeg prøver.
Det gjør vondt.
Inn med den gode luften, ut med den dårlige.
Greit, pust. Nesten ferdig.
Kjære.
-Nå skjer det? -Ja, det gjør det.
Da er vi framme. Nummer fire.
-Gud. -Det går bra.
Og én, to, tre.
Du må presse.
Det går bra, kom igjen, Mel.
Press. Én, to, tre.
Press. Greit?
Du klarte deg veldig bra.
Kan jeg se barnet mitt?
Mener du ikke barna?
Hva?
Hei.
Hvor ille var den?
La oss bare si "mjau" og gå videre.
Tror du ikke du burde nevne drømmene for legen din?
Nei. Jeg er sikker på at det ikke er noe.
-Jeg får kjolen min i dag. -Det stemmer!
Tror du jeg kan få en liten kikk?
Absolutt ikke, greit?
Butikken forblir bannlyst inntil videre.
Greit.
Den er nydelig.
-Syns du? -Ja.
-Jøss. -Godt sagt.
Hva med at du setter øynene tilbake i hodet ditt
og gir meg en kaffe latte?
Er du sikker den ikke er for drøy?
Nei. Definitivt ikke.
Hun spurte meg.
Og den er perfekt. Du er perfekt.
-Greit. -Jeg vet det.
La meg komme meg ut av denne. Jeg blir sen til lunsjen med Eli.
Melinda Gordon.
Jeg er Gordon Brady og jeg skal gi deg bryllupet du drømmer om.
Du kan ikke kjenne drømmene mine så godt.
Hvem er du?
Noen kaller meg en bryllupsplanlegger, andre en drømmespinner.
Du kan kalle meg en ambassadør for kjærligheten.
Fortalte ikke din mor deg det?
Nei. Min mor fortalte meg ikke det.
En overraskelse. Jeg håper ikke dette forhindrer samarbeid.
Din mor kontaktet meg for å se til deg på bryllupsdagen.
Hennes eksakte ord var: "Gjør den uforglemmelig."
Fin kjole. Er kniplingene nødvendig?
Det går litt dårlig sammen med dukene jeg tenkte på.
Greit. Kanskje vi burde ta en liten pust i bakken.
Nei, nei. Du trekker pusten. lnn. lnn. Hold den.
Gordon er her. Det er mitt bryllup nå.
Lento's PÅ HJØRNET
Vel, det stemmer sikkert. Han er...
-Dette ser bra ut. -Så...
Eli!
Eli?
-Hei! -Hei!
-Kom. -Zoe.
-Jeg så deg ikke der. -Eli, dette er Jeremy Bishop.
-Hyggelig? -Jeremy og jeg møttes på universitetet.
-Jeremy skal kanskje... -Det går bra. Du trenger ikke forklare.
Forklare hva?
Hva som helst. Forklaringer er vanligvis kjedelige.
-Så dere skal spise lunsj? -Ja.
Hvordan går det?
Det er litt for tidlig å si.
Vi fikk nettopp salaten.
-Er du her alene? -Nei. Jeg har noen å spise med.
-En kvinne. -Bra for deg.
Ikke noe seriøst. Det er mange fisk i havet.
Jeg bare tester vannet,
prøver bare å komme meg til kaien.
Jeg... Der er hun. Greit.
Bedre aldri enn sent. Oppfør dere.
-Ja. -Ha det.
-Tok du med en spade? -Hvorfor?
For jeg trenger å bli slått med en. Hardt i ansiktet. Nå.
Jeg følte egentlig ikke for å spise lunsj inne uansett.
Så fordi du er sjalu på Zoe og han fyren,
må jeg spise lunsj på en pølsebod?
Sjalu? Jeg bryr meg ikke hvem Zoe spiser lunsj med.
Hvem er den fyren? Det driver meg til vanvidd!
Forrige gang jeg så Zoe var hun på gråten
fordi universitetet selger boksamlingen sin.
Og så før jeg vet ordet av det
spiser hun og George Clooney sjokolade til lunsj.
Kan vi vennligst snakke om drømmen min?
Greit. Så du er i fødestuen og ber om å få se barnet.
Ja, og så sier sykepleieren: "Mener du ikke barna?"
Flertall. Så triller hun ut en kurv full av...
-Kattunger. -Kattunger. Hvordan visste du det?
Fordi det er en typisk drøm for gravide kvinner.
Noen ganger er det valper, men uansett involverer det vanligvis poter.
-Hallo? -Unnskyld.
Jeg burde sikkert stikke uansett.
Beklager at jeg er fjern.
Neste gang vi spiser lunsj lover jeg å følge helt med.
Greit. Vel, ta med en spade i tilfelle.
Ja.
Hva gjør du her?
-Det er noe du må vite. -Hva?
Din fremtid er i hennes hender. Det står om liv og død.
Kan du se oss?
Vent litt, han sa "henne"?
Din fremtid er i hennes hender.
Hva mener han?
Jeg vet ikke, han så på magen min.
Kanskje han mente det motsatte.
Jeg tror ikke Vokterne har bakvendtdager.
Kanskje vi må gå til legen din og spørre ham
om vi skal ha gutt eller jente?
Vi sa vi ikke ville vite det.
Nei. Du sa det, og så ble jeg presset til...
Nei, jeg sa jeg ville det skulle være en overraskelse og du var enig.
-Du har rett. Greit. -Greit.
Eli sier at gravide vanligvis har rare drømmer.
Så kanskje dette er en slik.
Når har du hatt en vanlig drøm?
Jeg vet det. Jeg vil bare ikke at du skal bekymre deg for noen annet.
Spesielt med dette store bryllupet og...
Virkelig? Et stort bryllup? Det føles ikke riktig.
Enig, men hvis din mor vil gjøre dette, syns jeg hun skal få lov.
Det er bare hennes måte å si at hun bryr seg på.
Det er slik hun takler skyldfølelsen fordi hun ikke kommer
tilbake fra turen før dagen før bryllupet.
For din mor. Og for forutsigbarhetens komfort.
Og for vårt store bryllup.
Fordi uansett hvor stort det blir, handler det fortsatt om meg og deg.
Skål for det.
Jim?
Hvem er du?
Og da ba jeg ham ikke røre seg
og slippe boken. Vi slåss.
Jeg fikk holdt ham ganske godt fast, men han kom seg forbi meg.
Dr. James. Jeg burde ha skjønt at du sto bak dette.
Det er godt å se deg også, sir.
Zoe Ramos, dette er mr. Bedford, formann for innsamlingskomiteen.
Virkelig? Akkurat han jeg ville snakke med.
Jeg har lest litt om Von Drake-samlingen...
Heldigvis mistet vi bare én bok og den var den minst verdifulle,
så vi kan fortsatt selge.
Jeg ser du fortsatt grer håret ditt med en kinaputt, dr. James.
-En glede. -Takk det samme.
Han liker meg, han bare... Han sliter med å vise det.
Du var veldig modig.
Du vet, du tenker ikke i situasjoner som det,
du bare handler.
Han tar feil om den boken.
-Den som ble stjålet? -Jeg har lest om den. Den er verdifull.
Den er spesiell. Den burde ikke ende opp i feil hender.
Mens vi snakker om feil hender, er det seriøst?
Du og lunsj-fyren.
-Eli, vær så snill. -Er det bordskikken hans?
Jeg visste det ikke var en god idé å møtes igjen.
Vi sa vi skulle holde avstand,
og det burde vi ha gjort.
-Jeg vet du er stresset. -Det stemmer!
Vet du at skolen skal selge Von Drake-samlingen?
Dette er bøker jeg har studert i årevis.
Greit. Jeg forstår.
Så la meg ta deg til middag i morgen.
Er det slik du forstår? Ved å invitere meg på en date?
Nei, det er slik jeg forteller deg at jeg kan være voksen.
Og vi kan ha en platonsk middag og lære å bare være venner.
Jeg skal ta deg til en fryktelig restaurant med dårlig belysning
og ingen atmosfære. Det vil bli bra.
Jeg er glad det går bra med deg!
Hadde det vært meg, hadde jeg skreket og ikke rørt meg.
Vel, du vet ikke hvordan du vil...
Uansett, poenget er at han bare kom unna med én bok.
-En verdifull bok, ifølge Zoe. -Det var en bok i drømmen min.
-Hadde kattungene en bok? -Det var etter kattungene.
Det var en liten jente uten ansikt som viste meg en bok.
Lær, gammel, innbundet.
Lik den som ble stjålet.
Og rett etter forrige gang jeg så deg,
så jeg en av Vokterne, og han sa at framtiden min var i hennes hender.
-Hvems hender? -Vet ikke, barnet mitt?
Kan dette henge sammen på en måte?
Hva sto det i boken?
Jeg var for sint og sjalu til å spørre mer.
Middag med Zoe i kveld. Da finner jeg ut mer.
Middag?
Det er bare for å bevise at vi kan tilbringe meningsløs tid sammen.
-Det høres morsomt ut. -Ja.
Gode nyheter, jeg har klart å omorganisere hele etasjen
-for å få plass til orkesteret. -Orkesteret? Jeg trodde jeg hadde DJ.
Du har en så spesiell sans for humor.
Men problemet er fortsatt å få deg inn og ut av kirken.
-Problemet? -Musikalsk sett.
Men løsningen kom til meg på veien hit.
Det var en beskjed fra Cupido. Jeg har ett ord til deg. Sekkepiper.
Hei, det er Zoe. Du vet hva du skal gjøre, så gjør det.
Så det å være 45 minutter for sen
er vel en del av null-romanseplanen vi følger.
-Zoe? -Ikke nå. Gå vekk.
-Går deg bra med deg? Slipp meg inn. -Alt har forandret seg.
Hva snakker du om? Slipp meg inn!
Beklager, jeg er bare litt ute av meg.
Kan du ikke komme tilbake senere?
-Er det noen der med deg nå? -Jeg må være alene nå.
Zoe?
Eli, det går bra med meg. Bare gå, er du snill.
Så snart jeg får se med egne øyne.
Jeg er litt forvirret akkurat nå. Vær så snill å gå.
Zoe?
Hvorfor kan du ikke la meg være i fred?
-Nei! -Eli, bare gå. Vær så snill.
Dette har ikke noe med deg å gjøre.
Bare gå. Eli, vær så snill.
-La oss gå. -Jeg rørte henne ikke, jeg lover!
Jeg vet ikke en gang hvordan jeg kom hit!
Har du noen grunn til å tro at Zoe kjente inntrengeren?
Jeg tror ikke det.
Zoe så ham ikke da han brøt seg inn i biblioteket.
Hva tror du skjedde?
Inntrengeren hevder at Zoe kom ned trappen,
hun ble skremt da hun så ham og falt.
Dette kan ikke skje.
Jeg tror jeg venter at hun skal komme inn og si at det hele var en spøk.
Få deg litt hvile. Hvis jeg trenger noe mer, ringer jeg deg.
Hun er her.
Er det noe mer du vil si til Eli før du går videre?
-Jeg kan ikke gå videre. -Hvorfor ikke?
Jeg vet hva jeg må gjøre nå. Og jeg kan ikke gå før det er gjort.
Dette er for mye. Jeg må gå hjem. Ha det.
Han er bare en vanlig tyv.
GRANDVIEW POLITIKAMMER Etterforskere
Et halvt dusin arrestasjoner for innbrudd,
han er ettersøkt i flere andre kommuner.
Jeg er glad han er borte fra gatene.
Dette kommer til å løse mange saker.
Vi venter på at det skal komme
en oppnevnt offentlig forsvarer.
-Fortalte Eli hva jeg ville? -Ja.
Det er litt uvanlig.
Men Eli har hjulpet oss med mange saker, så jeg hjelper gjerne.
Bare vit at jeg mener det når jeg sier fem minutter.
Skjønner.
Jeg hørte du sa at du ikke vet hvordan du kom til huset.
Jeg gjør ikke det. Det var det samme med biblioteket.
Det er som om jeg ikke bestemmer. Som om jeg gikk i søvne.
Hva gjorde du i huset? Hva prøvde du å stjele?
Jeg prøvde ikke å stjele noe.
-Jeg vet det kan være vanskelig å... -Jeg skulle ikke ta noe.
Jeg skulle legge noe der.
Hva?
Jeg har ikke mer å si.
Hei, det er Zoe. Du vet hva du skal gjøre, så gjør det.
Jeg vet ikke om du hører.
Hvis du fortsatt er der.
Jeg føler det er så mange ting jeg vil beklage.
Hvis jeg bare kunne møte deg. Bare én gang til.
Selv om det bare er for å si adjø.
Jeg ville bare...
Hva gjør du?
Eli, du gir folk medisiner hvis de gjør slike ting.
Unnskyld, er biblioteket denne veien?
Ja. Rett der nede.
-Takk. -Du vil se det.
-Mr. Bedford. -Mr. Bishop, hvordan går det?
Går alt bra? Veldig bra.
Jeg ser du har alt du trengte.
Hyggelig å snakke med deg.
Mr. Bedford, hvem er den fyren?
Den fyren er Jeremy Bishop.
Han representerer samleren som kjøper hele Von Drake-samlingen,
som redder oss.
Og den sjekken han skriver vil betale lønnen din
de neste to semestrene.
Jeg tror ikke jeg trengte akkurat det eksempelet, men greit.
Prøv å ikke røre noe.
Ja.
Tror du denne tyven ikke vet hvorfor
han brøt seg inn i biblioteket eller hos Zoe?
-Han beskrev det som å gå i søvne. -Vent, du tror ikke at...
Et spøkelse kontrollerer ham? Det kan være.
Men hvorfor stjele boken? Hvorfor bryte seg inn hos Zoe?
Han sa det føltes som han var ment å legge noe der.
-Boken? -Ja,
boken er det som går igjen. l drømmen min, Zoe, tyven.
Jeg fant ut at han som Zoe spiste lunsj med
kjøper hele Von Drake-samlingen fra universitetet.
Ja, hvorfor ville hun ha lunsj med han
som tar bøkene hennes?
Hva er hans rolle i dette?
Vi må snakke med Zoe. Jeg får henne ikke til å komme til meg.
-Har hun gått videre? -Nei, men jeg har ikke sett henne.
Hvis vi ikke finner Zoe, må vi finne den boken.
Jeg kjenner det uttrykket.
Det er "vi må snike oss inn et sted vi ikke bør være"-uttrykket.
Vi burde ikke bryte oss inn i Zoes hus.
Zoe vil ikke ha noe i mot det.
-Hva hvis vi blir tatt? -Jeg skal la deg ta deg av snakkingen.
Hvor lærte du å gjøre det?
Bare fordi jeg er en akademiker,
tror du ikke at jeg kan andre ting?
Du kjenner meg tydeligvis ikke så godt.
Døren var tydeligvis åpen hele tiden.
Vel, jeg løsnet den.
Man får vel ikke bonuspoeng for innbrudd.
Hvor begynner vi?
Det må være et sted i første etasje. Han kom seg aldri til andre.
Hva gjør vi?
-Grip ham. -Hva?
Hvem enn han er, kan han ha svar.
Grip ham slik som med fyren i biblioteket.
Angående fyren i biblioteket,
-jeg grep ham ikke akkurat... -Bare gå.
Zoe bønnfalte meg om å ikke kjøpe Von Drake-samlingen.
Eller i det minste å la bøkene bli på universitetet
slik at hun kunne fortsette forskningen.
Så det var det lunsjen handlet om.
-Hva fortalte du henne? -At jeg skulle tenke på det.
Skulle du bare holde henne på pinebenken?
Det var en god unnskylding til å se henne igjen.
Hva gjør du her?
Når noen forsøker å stjele bøkene,
tenkte jeg kanskje at Zoe sto bak det.
Trodde du faktisk at Zoe ville stjele bøker? Hun var professor.
Sa professoren som nettopp brøt seg inn i Zoes hus
var på utkikk etter det samme som meg.
-Den forsvunne boken. -Alle trodde den var her.
Jeg trodde det var den minst verdifulle.
Så hvorfor brøt du deg inn for å finne den?
Hvorfor gjorde dere det?
Det er mange definisjoner av verdifull.
De jeg jobber for vil ha den fullstendige samlingen.
Nøyaktig hvem jobber du for?
Privilegerte.
Sender vi politiet etter hverandre, eller går vi bare alle herfra?
Jeg foreslår at vi bare går.
Zoe. Ikke gjem deg for meg, er du snill.
Vi må snakke sammen.
-Vær så snill. -Jeg er her.
Du kan ikke ignorere meg bare fordi
jeg er en usikker, sjalu gærning.
Jeg kom fordi du nesten ble skadet i kveld.
Du må gå vekk fra dette. Du vil forstå det en dag.
Zoe, jeg må få vite det nå.
Hva er i boken? Hvor er den?
Boken er nøkkelen til alt. Boken forandrer seg alltid.
Nye ting blir skrevet, gamle blir visket ut.
-Er du der fortsatt? -Det er andre her.
Det er så mange ting på denne siden jeg ikke forstår enda.
Det er ikke så mye bedre på denne siden.
Boken lærte meg det jeg må gjøre, hvem jeg må hjelpe.
Når tiden er inne, vil jeg være der og lede deg.
Lede meg hvor?
Du trenger ikke å unnskylde deg for å ikke tro meg.
-Jeg visste du ikke gjorde det. -Det var ikke det.
Du hørte på meg selv om du ikke trodde på meg.
Det var det jeg elsket.
Zoe, jeg savner deg.
Unnskyld meg, men sa du nettopp hest og kjerre?
Tar pusten fra deg, ikke sant?
Hele festen ankommer festlokalet
med hest og kjerre.
Hele greia drypper praktisk talt av romanse, om jeg må si det selv.
-Jeg vet du er kunstner... -Vær så snill,
du trenger ikke si det åpenbare, men takk.
Din mor har ringt og annonsert
at en annen gruppe av familien kommer med fly fra Vermont.
Søskenbarn. Seks stykker.
Men ikke tenk på det, vi trenger større lokale uansett.
Vi får ikke plass til en pergola her.
Det er umulig.
Vet du hva? Jeg må hente noe i kjelleren.
Greit.
Taket på Sunset Manor er ledig,
men da må vi tenke på været. Og teppet der er fryktelig.
Som om Jackson Pollock hadde en pistol mot hodet.
-Hva vil du? -Du kan ikke.
Kan ikke hva?
Redde henne.
Du kan ikke.
Du har ganske mye problemer.
Men jeg kan hjelpe deg.
Folkene jeg jobber for har mange ressurser.
Vi kan få deg en anstendig advokat, kanskje få deg ut mot kausjon.
Hvordan?
Før jeg hjelper deg må jeg få vite én ting.
-Hvor er boken? -Hvor er hva?
Boken du tok fra biblioteket.
La du den i kvinnens hus? Gjemte du den noe sted?
Jeg vet ikke en gang hvordan jeg kom inn i huset!
Hvorfor tror ingen på meg?
Kanskje det er fordi du er en tyv.
Se på meg.
Se på øynene mine.
Tenk. Husk.
Tenk hardere.
Vi lar deg ikke komme i nærheten av den boken.
Du er utklasset.
Tror du virkelig du kan stoppe oss med dukkeførertriksene dine?
Hei.
-Går det bra med deg? -Ikke egentlig.
Melinda. Visjonene du får, de er alle av en liten jente, ikke sant?
Jeg bare vet at dette handler om ungen vår.
Nei, Mel, det gjør det ikke. Stol på meg.
Hvorfor er du så sikker?
Hva er det du ikke forteller meg?
-Er du sikker at du vil vite det? -Ikke tull med meg nå.
Barnet vårt blir ikke en hun.
Vi skal få en liten gutt.
-Vet du det? -Ja.
Hvordan? Jeg trodde vi skulle...
Jeg vet. Jeg gjorde det ikke med vilje, men...
Jeg fant en beskjed ved ultralyden din,
jeg skulle ikke si det, men...
-En gutt? -Ja.
Hvem er hun?
Hvem holder min framtid i hendene? Hvem kan jeg ikke redde?
Kom igjen.
Jeg savner pizza.
Pizza gjorde meg glad.
-Hvem er det? -Jeg trenger din hjelp.
Du må finne den boken før Jeremy Bishop gjør det.
Det er ikke som om vi ikke har prøvd.
-Hvem er du? -Det er ikke viktig.
Er du en av Vokterne?
Det høres så pretensiøst ut. Bare kall meg Carl.
Carl. Ja, jeg husker deg.
Vokteren Carl.
Måtte du komme når jeg var i undertøyet?
Ikke tenk på det.
Siden jeg døde har jeg sett mye verre.
Hvem er Jeremy?
Det er ikke så viktig hvem han er som hvem han kontrolleres av og hva de vil.
Boken har vært trygg til nå
fordi den var gjemt i den større samlingen.
Men så fant Jeremy ut om den?
Ja, og han ble sendt for å kjøpe samlingen,
så jeg tok kontroll over den ekle lille tyven og fikk ham til å stjele boken,
og fikk ham til å legge den i Zoes hus.
Jeg improviserte.
Jeg trodde ikke Vokterne skulle...
Blande seg. Sant.
Og jeg fikk tilsnakk for det, tro meg.
Vi skal visst gi advarsler og tegn,
men ikke egentlig påvirke framtiden selv, bare påvirke andre.
Så du fikk tyven til å stjele boken?
Hvorfor akkurat denne tyven?
Det er ikke så vanskelig å finne disse tapte sjelene.
Og det at han skulle bryte seg inn i min kones hus
for andre gang, og slik kan man ikke ha det,
så det var å ta to fluer i en smekk.
Jeg beklager, jeg vet ikke hvor boken er.
Det gjør jeg.
Jeg skal si deg hvor boken er,
men du må love meg å holde den trygg.
Og en ting til, Melinda kan ikke røre boken.
-Ikke se den engang. -Hvordan skal jeg få det til?
Jeg kan ikke lyve til Melinda.
Eli, hvis dette var lett ville alle ha kunnet gjøre det.
Forandringenes bok
Denne og denne? Jeg vet ikke. Takk.
Greit.
Unnskyld at jeg kommer uinvitert.
De vil ikke ta meg fordi jeg er mann?
Hva gjør du her?
Jeg har gode og dårlige nyheter som ikke kan vente.
Hva er de gode nyhetene?
-Jeg fant boken. -Det er bra.
Hva er de dårlige nyhetene?
Hvorfor kan jeg ikke se boken?
-Eller røre den, teknisk sett. -Unnskyld?
Jeg vet ikke hvorfor, men vokteren Carl fikk meg til å love det.
Jeg så i boken i går kveld og på navnene,
og det var noe skremmende under Zoes navn.
-Men du kan ikke vise meg det. -Nei, det nest beste.
Jeg skannet siden.
Du kan lese det uten å se boken.
Carl liker det kanskje ikke,
men han virker ikke så bokstavtro.
-Hva er disse tallene? -Aner ikke. Men se på dette.
Hun hjelper lytteren å slutte seg til de døde
-Du er lytteren. -Ja!
Hva betyr det? Skal jeg dø?
-Det vet vi ikke. -Det er derfor Zoe ikke går videre.
Hun vet jeg vil dø snart og hun skal hjelpe meg.
Greit.
Hei, Mel, det er fortsatt noen gaver igjen.
Greit!
Bare vær rolig, greit? Jeg kommer igjen om et par minutter.
Ikke gå noe sted. Jeg vil ikke slippe deg av syne.
-Her der den neste. -Greit!
Barnenavn!
Det er bra, fordi vi aner ikke hva barnet skal hete.
-Greit. -Går det bra med henne?
-Hvor er boken? -l kontoret mitt.
-Jeg må se den nå! -Men vokteren sa du...
Ikke gi meg den leksen nå.
Bare ta meg til boken ellers skader jeg deg.
-Hvem sender deg disse beskjedene? -Jeg vet ikke.
Vokterne, underbevisstheten min. De kan være fra barnet.
Jeg vil ikke tenke på det.
Hvis barnet mitt er i fare, må jeg vite det.
Hva?
Jeg tror jeg vet hva dette er.
Andrea, 2804. Eli, 31 0. Jim, 7 1 1 .
Sam, 1 41 1 . Zoe, 1 505.
Alt dette er datoer, de er bare baklengs.
Datoer for hva?
28. april døde Andrea i flystyrten.
Du ble skadet i brannen 3. oktober.
Jim døde 7. november.
Nei!
Sam døde 1 4. november og Zoe 1 5. mai.
Hei!
Men hva betyr det?
Forandringenes bok.
Denne boken handler ikke om framtiden, men om fortiden.
Hver av disse navnene er en normal person som døde
og på en eller annen måte kom tilbake.
-Hvem holder telling og hvorfor? -Jeg vet ikke.
Kanskje vokterne?
Melinda, det er én side til du må se.
Det er sikkert derfor du ikke skulle se boken.
25. september. Hva skjedde da?
Denne er om framtiden.
Hva?
Det da jeg har termin. 25. september.
Zoe, jeg må snakke med deg. Det har aldri vært viktigere.
Det handler ikke om oss. Det er om barnet til Melinda. Hun er redd.
Du må fortelle meg det du vet.
Si til Melinda at den andre siden sender visjonene for å skremme henne.
-De vil at barnet skal være redd også. -Den andre siden?
Visste jeg mer, sa jeg det,
men det er så mye jeg ikke har skjønt enda.
Du trenger ikke skjønne noe lengre.
-Du kan gå videre. -Nei, jeg må hjelpe deg.
Zoe, boken sier at du hjelper lytteren å slutte seg til de døde.
-Men det har du allerede. -Hvordan.
Jeg gjorde noe dumt, jeg lot meg selv bli involvert med en pasient.
Jeg lot det bli for personlig, som førte til at jeg var i den brannen,
som førte til at jeg kan høre de døde.
Du gjorde det du var ment til.
Det er mer. Boken trenger noen til å passe på den.
Det var meg i alle disse årene og jeg visste det ikke.
-Og nå? -Nå er det deg.
Men du kan ikke ha boken på ett sted.
Nå som de vet den er her, vil de ikke gi seg.
-Hvem? -De er forskjellige ansikt hele tiden,
men de er alltid der.
Zoe, jeg skal ta meg av boken.
Du er fri nå, Zoe.
Du kan gå videre.
-Det føles ikke riktig å forlate deg. -Du hadde rett i å forlate meg tidligere.
Og du har rett i å gjøre det nå.
Og du etterlater deg mye bra.
Det gjør jeg ikke. Jeg har ikke fått gjort noe.
-Fått fullført noe. -Du tar feil.
Se på hvordan du hjalp meg.
Du lærte meg hvordan man skal bry seg om noen,
selv om jeg gjorde det på en klossete og dum måte.
Og du viste meg at kanskje noen skulle bry seg om meg.
Slik som jeg alltid ville at noen skulle bry seg om meg
men aldri trodde det ville skje.
Det er stort.
Borte?
Men ikke glemt.
Carl? Er du her?
Jeg må snakke med deg.
Jeg visste ikke hvor ellers jeg skulle lete.
-Jeg vil ha noen svar. -Jeg kjenner følelsen.
Jeg skjønner nå at Zoe holdt min fremtid i hendene sine
fordi hun visste hva som var i boken.
-Som du ikke skulle lese. -Saksøk meg.
Jeg ber ikke om noe for min skyld,
men jeg må vite om barnet mitt er i fare.
Jeg er ikke ment å si deg for mye. Jeg har allerede blitt irettesatt.
Du skylder meg det, Carl.
Jeg hjalp deg å finne fred da du ble hjemsøkt.
Alt jeg kan si deg er at du må forberede barnet.
Ikke la den andre siden skremme deg til å skjerme ham, du må lære ham.
Det er masse hvitt lys rundt deg.
Mange ånder passer på deg, flere enn du vet om.
Men kommer det én rift i beskyttelsen, kan balansen forandre seg,
og din sønn er nøkkelen.
-Vil min sønn kunne gjøre det jeg kan? -Nei.
Greit.
Det var en lettelse.
Han vil kunne gjøre mye, mye mer.
Da var brudepikene i orden.
Så går vi videre til orkesteropptakene.
Lytt godt på dem, men jeg må ha ditt valg innen kl. 1 9.00.
Kan vi så snakke om isskulpturen?
Forestill deg denne 50 ganger større.
Unnskyld meg.
Kan du bli med meg?
-Hallo? -Du også, Delia.
Hallo? Vi prøver bare å lage tiårets beste bryllup her!
Jeg har ikke en gang snakket om fyrverkeriet ennå!
-Så hva gjør vi? -Vet du hva,
Melinda, du hadde rett.
Uansett hvor stort dette bryllupet blir, handler det til syvende og sist bare om
deg og meg.
Kjenner du igjen gaten?
Ja. Det er gaten vi først møttes på.
Dette bryllupet, dette ekteskapet, det handler bare om oss.
Det er ikke om din mor, eller slektningene våre eller isskulpturen.
Det er bare du og meg, slik som det alltid har vært.
Vel, nesten slik som det alltid har vært.
Men jeg har alltid vært gift meg deg, Melinda Gordon.
Uansett hva som kommer mellom oss.
Og det vil jeg alltid være,
uansett hva som venter oss.
Og uansett hva vi ikke kan forutse. Jeg lover det.
Du er utrolig.
Dette er ikke et bryllup.
Dette er bare en fornyelse av det vi alltid har hatt.
Av det vi aldri vil miste.
Vet du hvorfor?
Fordi du ikke kan drepe kjærligheten.
Hei, forlovere.
La oss få gjort dette.
Kjære alle sammen,
vi er samlet her for å vie Sam og Melinda.